‫מי שם?‬
‫תעז לתקוף אותי‬
‫אם אומר לך שאני מיטסוקו קונגו‬ ‫מחטיבת הביניים טוקיוודאי?‬
‫קשה לי לחכות!‬
‫"גן הלמידה".‬
‫אומנם קוראים לו ככה,‬
‫אבל זה בסך הכול רובע בתי הספר לבנות.‬
‫אבל אלה אינם בתי ספר רגילים, נכון?‬
‫חטיבת הביניים טוקיוודאי נמצאת שם,‬ ‫עם שאר בתי הספר המפורסמים.‬
‫נכון, אבל...‬
‫היום ירשו לנו להיכנס,‬ ‫כי שיראי הזמינה אותנו.‬
‫אילולא כן, מישהי פשוטה כמוני‬ ‫לעולם לא הייתה יכולה להיכנס לשם.‬
‫את כזאת חנפנית.‬
‫וחוץ מזה, אויהארו, את...‬
‫מה? מה זה?‬
‫בדקת באיזו מאפייה נוכל לבקר היום.‬
‫זו מאפיית פסטיצ'ריה מניקני!‬
‫כתוב: "עוגת הגבינה היא יצירת אומנות‬ ‫המשחזרת במדויק את המקור האיטלקי‬
‫ועשויה מהמרכיבים האיכותיים ביותר"!‬
‫תמיד רציתי לטעום אותה,‬
‫אבל הסניף היחיד ביפן נמצא ב"גן הלמידה".‬
‫סאטן, לא ידעתי שאת הולכת שבי אחר טרנדים.‬
‫התחנה הבאה - "גן הלמידה", כניסה.‬
‫האוטובוס הגיע מוקדם מהמצופה.‬
‫לא נורא. שלוש, שתיים, אחת...‬
‫וואו!‬
‫תחזית מזג האוויר בעיר מדויקת כתמיד.‬
‫מדויק יותר לקרוא לזה "ניבוי‬ ‫של אירועים עתידיים‬‫ ‬‫על בסיס תחשיבים" ‬
‫מאשר "תחזית".‬
‫יהיה כיף אם החזאים יפשלו מדי פעם.‬
‫בכל מקרה, בואי נזוז!‬
‫אנחנו אורחות של קורוקו שיראי,‬ ‫תלמידת שנה א' בחטיבת הביניים טוקיוודאי.‬
‫אני קזרי אויהארו.‬
‫אני רויקו סאטן.‬
‫בסדר גמור.‬
‫איזו עיר מקסימה!‬
‫מעברי החצייה והרמזורים...‬
‫העיצוב שונה לגמרי מהעיצוב בחוץ.‬
‫מפואר כל כך.‬
‫אני מרגישה כאילו אנחנו במדינה אחרת.‬
‫כן.‬
‫אה... למה כולן מסתכלות עלינו?‬
‫כנראה בגלל הבגדים שלנו.‬
‫הן כנראה לא רגילות לראות כאן תלמידות זרות.‬
‫אה, הבנתי.‬
‫אוי, לא! תראי מה השעה!‬
‫מה? אוי, את צודקת!‬
‫קדימה, מהר!‬
‫שתיהן מאחרות.‬
‫קבענו להיפגש כאן, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אמרתי להן שניפגש בכניסה,‬ ‫כי ידעתי שהן רוצות לראות את בית הספר.‬
‫נו, באמת! חוצפה מצידן לאחר לך ככה.‬
‫הנה הן באות... מה?‬
‫מה קרה?‬
‫טוב...‬
‫החלקתי בשלולית.‬
‫- מקלחות -‬
‫ביקשת ממני בגדים להחלפה,‬
‫אבל זה כל מה שמצאתי בהתראה קצרה.‬
‫זה מצוין.‬
‫איך המידה?‬
‫מושלמת.‬
‫אבל אני מרגישה קצת חשופה בחצאית הקצרה.‬
‫לא הוגן, סאטן.‬
‫מה?‬
‫אני יודעת! בואי נחליף בבגדים!‬
‫רעיון מעולה!‬
‫לא! הבגדים שלך קטנים מדי!‬
‫אז גם אני אחליק בשלולית!‬
‫תפסיקי!‬
‫רק קצת!‬
‫היי, אויהארו!‬
‫שלחתי את הבגדים המלוכלכים שלך למכבסה.‬
‫תאספי אותם בדרך הביתה.‬
‫אם זה לא נוח לך,‬ ‫אבקש שישלחו אותם למעונות שלך.‬
‫וואו, מדהים בטוקיוודאי!‬
‫יש לכן עוזרות בית?‬ ‫בטח יש לכן עוזרות שעושות בשבילכן הכול!‬
‫תירגעי!‬
‫- מנת היום -‬
‫אולי קרוסטטה תות? לא...‬
‫גם המונטה ביאנקו נשמע טוב.‬
‫אבל אני חייבת לטעום את עוגת השוקולד!‬
‫זו באמת התלבטות קשה כל כך?‬
‫אני יודעת מה אני רוצה - עוגת גבינה.‬
‫תזמיני כבר לפני שהשמש תשקע.‬
‫חכו שנייה, בבקשה.‬
‫אוף!‬
‫כן?‬
‫כן...‬
‫כן, אני מבינה.‬
‫זימנו אותנו למשמר.‬
‫בסדר.‬
‫איזה עיתוי גרוע!‬
‫ניקח את העוגות שלנו לדרך.‬
‫תודה רבה.‬
‫בואי, אויהארו!‬
‫בסדר.‬
‫הן לא נחות לרגע.‬
‫טוב, אולי אנחנו...‬
‫אני צריכה לשירותים.‬
‫נו, באמת!‬ ‫אנחנו אמורות להיות בחופש ביום שבת.‬
‫אאוץ'!‬ ‫-איי!‬
‫תפסיקו להתלונן.‬
‫סליחה, קונורי.‬
‫למה זימנת אותנו?‬
‫אתמול בערב, בתום יום הלימודים,‬
‫שש תלמידות, כולן מטוקיוודאי,‬
‫הותקפו זו אחר זו.‬
‫כמו כן, כל מקרי התקיפה‬ ‫התרחשו בתחומי "גן הלמידה".‬
‫מה?‬
‫בחטיבת טוקיוודאי‬ ‫לומדות רק אספריות ברמה שלוש ומעלה.‬
‫מאחר שכולן הוכנעו בקלות...‬
‫התוקף ודאי היה אספר רב עוצמה.‬
‫ככל הנראה.‬
‫עם זאת, כוחו אינו ידוע.‬
‫כל אחת מהקורבנות...‬
‫חושמלה באקדח הלם ואיבדה את ההכרה.‬
‫מה קרה להן לאחר שהתעלפו?‬
‫יש תמונות...‬
‫אבל הן קשות לצפייה.‬
‫תוכלו לראות אותן, אבל דעו שזה לא יהיה קל.‬
‫התה שלה יתקרר.‬
‫ידעתי מהיום הראשון‬ ‫שהשירות במשמר התלמידים לא יהיה קל.‬
‫גם אני.‬
‫בסדר.‬
‫אם כך...‬
‫סאטן?‬
‫היי!‬
‫סאטן!‬
‫- חדר משמר התלמידים -‬
‫טוקיוודאי על הכוונת?‬
‫הבנתי. תקפו אותה‬ ‫כי היא לבשה את מדי בית הספר שלנו.‬
‫איך היא מרגישה?‬
‫הפציעות הגופניות אינן חמורות.‬
‫היא תתאושש לאחר שתנוח קצת.‬
‫אבל...‬
‫יש חשודים?‬
‫עוד לא.‬
‫התוקף הוא אספר עם כוח מסוכן.‬
‫מסוכן?‬
‫הוא בלתי נראה.‬
‫מה?‬
‫זו האמת!‬
‫לא ראיתי כלום!‬
‫אה, אבל...‬
‫לפי צילומי האבטחה...‬ ‫-לא אכפת לי!‬
‫באמת לא ראיתי כלום!‬
‫פושע שהקורבן לא יכול לראות.‬
‫בהתחלה חשדנו שמדובר‬ ‫באספר עם כוח תעתוע אופטי...‬
‫יש בעיר האקדמיה 47 אספרים‬
‫שיכולים להעלים את עצמם לחלוטין.‬
‫אבל לכולם יש אליבי.‬
‫ראו אותו במצלמות האבטחה, נכון?‬
‫אז אולי לא מדובר בתעתוע אופטי.‬
‫נכון.‬
‫יונה.‬ ‫-מה?‬
‫לא ראית אותה, שיראי?‬
‫לא שמתי לב לשום דבר.‬
‫היא לא שמה לב?‬
‫אויהארו, אני רוצה שתבדקי משהו.‬
‫הנה. יכולת בשם "בדיקת דמה".‬
‫היא גורמת לשיבוש תודעתי‬ ‫ומונעת ממך להבחין באדם שמולך.‬
‫יש רק מישהי אחת עם היכולת הזאת.‬
‫ג'ופוקו, תלמידת שנה ב' בחטיבת סקישו.‬
‫זאת היא!‬
‫אבל היא רמה שתיים.‬
‫לפי המבדקים,‬ ‫אין לה היכולת להסוות את עצמה לחלוטין.‬
‫חשבתי שעלינו על משהו.‬
‫אני...‬ ‫-סאטן!‬
‫לאט-לאט.‬
‫מ... מה?‬
‫סאטן, תירגעי.‬
‫ברור שאת בהלם.‬
‫אילו היה לך פוני ארוך כמו שלה,‬ ‫היית יכולה להסתיר את זה.‬
‫פוני?‬
‫זאת היא!‬
‫ראית את התוקפת?‬ ‫-כן.‬
‫כשזה קרה...‬
‫אני בטוחה שראיתי אותה במראה.‬
‫מראות ומצלמות אבטחה...‬
‫עכשיו אני מבינה.‬
‫הכוח שלה פועל רק על אנשים‬ ‫שמביטים בה ישירות בעין בלתי מזוינת.‬
‫אני אנקום בה על מה שהיא עשתה לגבות שלי.‬
‫קדימה, אויהארו!‬
‫מה?‬
‫זה מדהים.‬
‫אני חייבת לעבוד ככה,‬
‫אחרת המחשבים לא יצליחו‬ ‫לעבד את המידע מהר מספיק.‬
‫בכל מקרה, "גן הלמידה"‬ ‫אינו בתחום השיפוט של סניף 177.‬
‫מותר לך לעשות את זה?‬
‫קיבלתי רשות מהממונים.‬
‫יופי! אויהארו, תזדרזי!‬
‫בסדר.‬
‫הנה.‬
‫- מתחבר -‬
‫סיימתי להתחבר‬
‫לכל 2,458 מצלמות האבטחה ב"גן הלמידה".‬
‫חכי-חכי, גברת פוני!‬
‫אני אמצא אותך ויהי מה!‬
‫אל תשכחי שהבטחת לי עוגה.‬
‫אקנה לך שלוש, ארבע, כמה שרק תרצי!‬
‫יש!‬
‫זה יותר מדי.‬
‫נראה לך?‬ ‫-מה? יהיה בסדר.‬
‫היא לא מדברת על עוגות.‬
‫אויהארו, התעלמי מאזורים אי עד אייץ',‬ ‫אזור ג'יי ואזור אן.‬
‫בסדר.‬
‫אלה האזורים הרחוקים ביותר מטוקיוודאי.‬
‫התלמידות שלנו כמעט ולא מבקרות בהם.‬
‫אפשר לפסול גם את האזורים ההומים.‬
‫למה?‬
‫הבגדים של התוקפת.‬
‫היא הייתה מושכת תשומת לב ב"גן הלמידה".‬
‫נכון.‬
‫אז היא תמיד משתמשת בכוח שלה‬ ‫כשיש אנשים מסביב?‬
‫נראה לי שכן. אבל...‬
‫היא לא יכולה להשתמש בכוח שלה לעד.‬
‫אז היא מתחבאת במקום שבו איש לא יראה אותה.‬
‫בדיוק.‬
‫זה אומר ש...‬
‫מצאתי אותך.‬
‫אני אשיב לך כגמולך‬
‫על מה שעשית לגבות היפות שלי!‬
‫היא באמת נעלמה.‬
‫זה לא הזמן להתפעל!‬
‫תרדפי אחריה!‬
‫בסדר!‬
‫אאוץ'!‬
‫מה קרה?‬
‫מישהו נתקע בי.‬
‫סליחה!‬
‫היי!‬
‫עכשיו.‬
‫כאן משמר התלמידים!‬
‫בואי איתי בלי להתנגד, אחרת...‬
‫ברור שהיא סירבה.‬
‫אויהארו!‬
‫תכווני אותי, בבקשה.‬
‫בסדר.‬
‫פני שמאלה בסמטה לרחוב השלישי.‬
‫קיבלתי, אויהארו!‬
‫בסדר.‬
‫איך?‬
‫משחק התופסת הזה...‬
‫נגמר.‬
‫למה?‬
‫למה "בדיקת הדמה" לא פעלה?‬
‫מי יודע?‬
‫זו הסיבה שבנות טוקיוודאי...‬
‫מצטערת.‬
‫דברים כאלה לא משפיעים עליי.‬
‫אה...‬
‫דווקא ריסנתי את עצמי.‬ ‫-אויהארו.‬
‫אנא הודיעי לאנטי-סקיל שתפסנו את התוקפת.‬
‫בסדר.‬
‫עבודה טובה.‬
‫ועכשיו...‬
‫איזה מין גבות לצייר לך?‬
‫לא!‬
‫אה...‬ ‫-הן נראות מוזר, נכון?‬
‫מה? אה...‬
‫קדימה, תצחקו!‬
‫תצחקו, בדיוק כמו שהוא צחק.‬
‫"הוא"?‬
‫האביב הגיע.‬
‫נמנמתי לי בשמש הנעימה.‬
‫האמנתי בתמימותי שהאושר הזה לא ייגמר לעולם.‬
‫אבל...‬
‫האביב נגמר.‬
‫לפתע.‬
‫למה?‬
‫הבנות מטוקיוודאי טובות יותר ממני?‬
‫זו לא הסיבה.‬
‫אז למה?‬
‫כי הגבות שלך...‬
‫מוזרות.‬
‫אני שונאת את הבחור שזרק אותי.‬
‫אני שונאת את הבחורה מטוקיוודאי‬ ‫שגנבה אותו ממני.‬
‫ויותר מכול...‬
‫אני שונאת את כל הגבות בעולם! לכן...‬
‫החלטתי לצייר לכולם גבות מוזרות!‬
‫אה...‬
‫סליחה, הפסקתי להבין אותך באמצע...‬
‫מה?‬
‫מה קרה? קדימה, תצחקו!‬
‫אה...‬
‫הן לא מוזרות.‬
‫הן...‬
‫אני יודעת! הן ייחודיות!‬
‫אני אוהבת אותן!‬
‫את מרושעת.‬
‫אה...‬
‫מותר לי לכתוב לך?‬
‫בסדר.‬
‫היא יכלה להעלים את עצמה לחלוטין.‬
‫נכון. חשבתי שהיא רמה שתיים.‬
‫מוזר.‬
‫ייתכן ש...‬
‫הייתה שגיאה במאגר הנתונים?‬
‫ברור שלא!‬
‫מה קורה כאן?‬
‫זה קרה גם לשאר הקורבנות?‬
‫מתברר שמדובר בדיו מיוחד,‬ ‫פיתוח של האוניברסיטה במחוז העשירי.‬
‫הוא יימחק רק בעוד שבוע.‬
‫סאטן, להביא את הכובע שלך?‬
‫הבחורה הארורה הזאת עם הגבות!‬
‫הייתי צריכה לצייר עליה!‬
‫סאטן, תירגעי!‬
‫מה אני אמורה לעשות?‬
‫אויהארו, שמעת על מכשפת הסנדלים?‬ ‫-מכשפת הסנדלים?‬
‫זקנה בסנדלים שרצה במהירות 100 קמ"ש.‬ ‫-מפחיד!‬
‫ובעירום!‬ ‫-איכס!‬